Досега в "Невероятните приключения на Джо-Джо"...
Проклятие! Кога успя да блокира изхода?!
Към мен плъзва лед!
Проклятие!
Ледът обхваща целия тунел! Трябва да се пръждосвам оттук!
Какво?! Лапата ми!
Не мога да я освободя!
Искам да узная цялата приказка.
Топлината се покачва от пясъка, който се вълнува кат' море.
Зовът съдбовен за пореден път отеква.
Заплашителен огън изпепелява дестинацията им.
С остриета безстрашни
те ще пронижат сбралите се богове.
Накъде са се запътили и съдбата още отговор не може да даде,
ала за последната битка време е.
Платинена звезда ще бележи началото на този период!
Историята им започна, ала времето не спира своя бяг.
Кръстоносците не ще се спрат и на всичко край ще сложат!
Празната последна страница той ще вземе в ръце
и юмрук през нея ще забие!
Краят на света
и спомените на рода!
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО И ЗВЕЗДНИТЕ КРЪСТОНОСЦИ: ЕГИПЕТ
Епизод 39: Адският страж Пет Шоп, част 2
Слънцето залязва.
Просякът уверено заяви, че ще открие имението на Дио за три часа.
Но изглежда се е провалил. Е, Авдол?
Мисля си, че може би е по-добре да не го открива.
Възможно е още да не се е върнал именно защото го е открил.
Нищо чудно имението да се пази от някой носител на Станд.
Може би не биваше да нарамвам онзи просяк с тази опасна задача.
Лапата ми...
Онази висулка я откъсна!
Не се ли бях простил с нея, щях да съм на оня свят.
Ще се крия тук известно време.
Налага се да се крия, докато изгуби следите ми.
Ще помоля фондация "Спийдуагън" да ми направят нов крак.
Обаче успя да ме вбеси!
На онзи пилешки мозък ще му излезе през носа!
Ще му го върна, мамка му!
Този звук... Прозвуча като нещо, което се гмурна във водата!
Не!
Не е невъзможно за птиците да плуват.
Въпреки че дишат с дробове, също като кучетата и хората,
в тялото си те също така имат от 5 до 6 въздушни торбички,
складиращи въздух.
Именно тези торбички им позволяват да летят на височини
от 6-7 хиляди метра, на които човек би загубил съзнание.
Дори и да бъдат задушени, запасът от кислород в телата им
ще им подсигури още няколко минути живот.
Иначе казано, птиците ще издържат по-дълго под вода от кучетата.
Нещо се приближава във водата.
Невъзможно! Не искам да го повярвам,
но звукът, който се засилва насам...
Не! Това не е възможно!
Тъпата птица ме е последвала във водата!
Къде се дяна този кучи син?
Ето! Отново!
Още висулки! Една... две... три!
Изстрелял е три висулки!
Отблъснах ги!
Пипнах те. Дано ти е харесало!
Водата спря да тече...
Около основата на висулката почна да се разпростира лед.
Какво става?
О, ясно! Птицата замразява...
Водата около мен!
Счупи въздушните ми тръбички! Но не се опитва да ме задуши...
А да ме премаже!
О, не! Срутва се!
Ама че мощ! Не мога да я удържам повече!
Има колкото ще вода да замразява!
Проклятие! Вместо да се скрия, само си вкарах автогол!
Единственият ми изход е надолу!
Днес определено не ми е ден!
Простих се с един крак, а проклетата птица е адски силна!
На ръба съм, ще ме премаже жив!
Трябва по-бързо да копая!
Какво е това? Има някаква кухина...
Това е пилешкият мозък!
Готви се да изстреля ледена ракета!
Кофти! Глупака е зад мен!
Нямам време да се защитя. Нито накъде да бягам!
Ами да! Налага се да го направя!
В противен случай ще ме убие!
Ще го оставя да се срути
и ще се възползвам от изстрелващата сила на въздушното налягане!
Успях. Победих тази малоумна птица.
Така ти се пада.
Обаче аз съм дотук.
Изгубих прекалено много кръв...
Нямам сили да стигна до брега...
Ще се удавя.
А исках само да живея вън от проблемите...
Проклятие, издъних се.
Божичко! Случайно минавах и видях да те отнася течението.
Онази птица те е подредила така, нали? Както стори и с кучетата ми?
Няма страшно. Не виждам птицата наоколо.
Не умирай! Само се дръж! Ще ти помогна!
Проклетата птица Пет Шоп и нейния Станд Хорус: мъртви.
Станд - Хорус Носител - Пет Шоп
Къде се е запилял Иги, по дяволите? Само ядове ни създава.
Почвам да се тревожа. Отдавна не сме го засичали.
Ах, тоя тъп пес!
Какво има, Джотаро?
Преследва ли ни някой?
Не. Стори ми се, че някой ни викаше.
Викал ни е някой?
Иги?
Иги!
Какво му се е случило? - Сериозно е ранен!
Единият му крак го няма!
Кола ли го е бутнала?
Той не е от кучетата, които ще се озоват под гумите на кола.
Врагът те е нападнал, прав ли съм, Иги?
Виждам, че някой е обработил раните му.
При това професионално.
Не ни викаше Иги.
Беше човешки глас.
Изглежда, Иги се е натъкнал на врага.
Едно момче го носеше жив-умрял.
Лекар от фондация "Спийдуагън" се погрижи за раните му.
Същият,
който оперира очите ми. - Ти си...
Какьоин!
Това е Какьоин! - Как са очите ти?
Радвам се, че всички са добре. - Липсваше ни!
Оздравя ли? - Да, вече съм много по-добре.
Останаха белези, но поне зрението ми се възстанови.
Чудесни новини.
Джотаро.
Иги! Къде хукна?
Иги не проявява интерес нито към хората, нито към Стандовете,
но сега се опитва да ни отведе някъде.
Не знам какво се е случило по време на битката му с врага,
но болката, която е понесъл, очевидно го е ядосала.
Къде ли ни води? - Иги, забави темпото!
Тази кола...
Това е колата на просяка! Нищо не става от нея!
Божичко! Сякаш стълб е минал през предното стъкло!
Страховете ми се оправдаха. Знаех си, че не бива да го моля.
Да не е дело на Станда, срещу който Иги се е изправил?
Не мисля, че има място за съмнения.
Иги!
Какво, по дяволите? Изведнъж ме изби студена пот...
От потискащото чувство, което нахлува в мен.
Къде ни...
... води Иги?
Мисля, че вече знам. Тази аура...
Това угнетяващо усещане...
Това е имението...
От снимката.
Иги го е открил!
В техните очи имението се извисяваше, излъчваше злокобна аура.
В него се намираше причината за всичко; тяхната съдба, самото зло.
Те изминаха дълъг път, за да се доберат дотук.
Прекосиха много земи,
изправиха се срещу безчет пратеници на Дио.
Серия от смъртоносни битки, чиито залог бе не просто животът им.
Сълзи, смях, тъга, гняв, радост...
Героите ни изпитаха най-различни емоции по време на пътуването си.
Минаха около 50 дни от заминаването им от Япония,
за да спасят Холи, майката на Джотаро.
И всичко с едничката цел да победят Дио
и да сложат край на тегнещата над тях вече век борба.
Джоузеф си помисли,
че е твърдо решен да спаси дъщеря си.
Какьоин си помисли,
че трябва да победят Дио, за да спасят Холи
и да преодолее слабостта в сърцето си.
Авдол си помисли, че на този свят има зло,
което трябва да бъде изкоренено.
Полнареф си помисли, че ще накара Дио да си плати,
задето го манипулира с паразит да действа против принципите си.
Иги си помисли, че причината за всичките му несполуки
е негодникът Дио.
Заради което прескъпо ще го накара да си плати. И...
Излиза, че ако победим Дио сега, всичко приключва.
Тук е. Аурата го издава.
Той е вътре в това имение!
Значи пътешествието ни...
Най-сетне е към своя край.
Готови ли сте?
Портите са отворени. Лесно можем да влезем.
А довчера бяха затворени.
Както аз усещам неговото присъствие, така и той усеща моето.
Непредпазливото влизане в имението
ще е като да скочим в устата на лъва.
Какво да предприемем?
Вратата се отвори! Бъдете нащрек!
Гледайте какъв коридор. Не му виждам края.
Не е истински, нали? Трябва да е някакъв номер или илюзия!
Полнареф, не нахълтвай вътре.
От Дио ни делят поне още един-двама носителя на Станд.
Какво? Нещо идва насам!
Кой е този? Носител на Станд?
Добре дошли.
Очаквахме ви, г-н Джостар. Аз съм икономът на имението.
Следва продължение...
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
На бас, че Платинена звезда първо ще атакува от...
Джотаро, сритай му задника! - Ще взема завоя с мръсна газ!
Не можем да продължим напред, докато не те победим?
Именно! Точно така.